Dette er Via Appia -
- den mest berømte vej, der, som alle veje, fører til Rom.
På denne vej marcherede Roms erobrende legioner.
Rom er imperiets midtpunkt -
- den ubestridte verdenshersker.
Men med denne magt er korruption uundgåelig.
Ingen mand kan vide sig sikker. Alle er i statens nåde.
Retfærdighed erstattes af mord.
Herskere af erobrede nationer overgiver deres undersåtter til slaveri.
Høj som lav bliver Roms slaver -
- Roms gidsler.
Ingen undslipper pisken og sværdet.
At nogen kraft på jorden kan ryste denne pyramide af magt og korruption -
- af menneskelig lidelse og slaveri virker ubegribeligt.
Men 30 år før denne dag fandt et mirakel sted.
På et romersk kors i Judæa døde en mand for at frigøre menneskene -
- til at sprede kærligheden og frelsens evangelium.
Snart vil det beskedne kors erstatte de stolte ørne -
- der nu pryder de sejrende romerske faner.
Dette er historien om denne evige strid.
I begyndelsen af sommeren i det Herrens år 64 -
- under Antikrists, kejser Neros, regime -
- er den sejrende 14. legion på vej tilbage til Rom -
- under befaling af Marcus Vinicius.
Vi kan se Rom fra toppen af bakken.
Der er står Rom.
- Tre år er lang tid, ikke, Fabius? - Ja, Marcus, lang tid.
Drusilla og børnene. I nat sover jeg hjemme.
En god ægtemand frem for alt.
Det er ikke søvn, jeg savner.
Vi får vist eskorte.
Det manglede bare.
Hil, i den guddommelige Neros navn, kejser og ypperstepræst.
Prætorianergarden saluterer dig.
Dine sejre er allerede kendte i Rom.
Vi er ivrige for at komme frem.
Desværre, hærfører. Jeg har mine ordrer. Fra kejseren.
For ...
Sikken velkomst efter tre års felttog. Vi skal vente her, til vi får besked.
Hvorfor? Hvor længe?
Jeg ved ikke mere.
Rom elsker sine tapre krigere.
- Giv den mand ti piskeslag. - Træd ud af geleddet!
Tyve piskeslag, hvis andre klager.
Slå lejr her. Af vejen.
- Hvorhen, Marcus? - Til paladset.
Af vejen!
Jeg ønsker foretræde for kejseren omgående.
Jeg meddeler det omgående, hærfører.
Hærfører, hvis du tillader -
- der har været talt meget om dine sejre.
- Kæmpede du mod briterne med ... ? - Vi brugte næverne. Prøv det.
Nu spiller du, som jeg skrev det.
Begynd forfra.
O lysende flammer
O guddommelige kraft
O altædende kræfters hyldest
Altædende.
Almægtigt.
Ja.
O almægtige kræfters hyldest
Seneca, er almægtigt ikke bedre?
Meget bedre.
Din stemme mangler overbevisning.
Du foruroliger mig.
Du, min elegances dommer. Hvad er bedst?
Almægtigt er kraftløst.
Barnligt.
Barnligt? Kraftløst?
Altædende har Deres fine billedsprog.
Det er levende og fyldigt.
Et geni bør stole på sit første indskud i alle sammenhænge.
Petronius. Kære Petronius.
Hvad skulle jeg stille op uden ...
Din klodsede tudse.
Er min indre pinsel ikke nok, uden du lemlæster mig?
Fjern hende.
Hvor var jeg? Hvad nu?
Hærfører Marcus Vinicius. Han ønsker foretræde.
Marcus, her?
Vinicius? Hvem er han?
Min nevø. Hjemvendt med sine legioner.
Byd ham ind.
Der finder en tilsidesættelse af ordrer sted.
- Vinicius skulle blive uden for byen. - Det er sandt, det beordrede jeg, Tigellinus.
Tror din nevø, at hans erobringer giver ham lov til ... ?
Jeg kan ikke tro, at han er kommet med sin hær.
Han er utvivlsomt kommet for at hylde sin kejser og gud i fortrolighed.
Ja. Ja, selvfølgelig.
En medfødt ydmyghed gør mig ofte blind.
Ja.
Hil Nero, kejser.
Hærfører, hil. Træd nærmere.
Din stolte onkel har fortalt om din voldsomme hengivenhed for mig.
Det er en fryd at være en inspiration.
Min loyalitet og liv altid, Cæsar.
Min mænd har været væk længe. De har kæmpet og blødt.
De har marcheret i dagevis for at komme hjem.
- De er ivrige for at se familier og koner. - Som du sagde, Petronius.
Sikken loyalitet og hengivenhed.
Forsinkelsen i mine mænds hjemkost handler om moral.
- Sagde du ikke ... ? - Måske glemte han årsagen.
Kejseren skal ikke give årsager.
Hvor ubehøvlet, Tigellinus.
Hvor utaknemmeligt.
Vi ønsker, at du venter nogle timer på legionerne fra Afrika og Asien.
I morgen marcherer I ind i Rom i triumftog. Folket trænger til adspredelse ...
Eller skal vi sige, dette også handler om moral?
De kræver et skue.
At se helte. Bær over med mig, kære hærfører.
- Nu forstår jeg, kejser. - Må jeg få tid med min nevø?
- Vi har meget at tale om. - Naturligvis.
Jeg venter dig til gildet efter triumftoget.
Vi vil prøve at gøre det adspredende.
Det er en ære, kejser.
Nu, igen.
- Har du alle lemmer? - Ja, men jeg fik en flænge i siden.
- Du har det vist godt. - Uopslidelig.
Får vi tid sammen, inden du tager til Sicilien?
Jeg tilbringer en måned i Rom med afslapning. Det egner dit hus sig godt til.
Marcus, jeg har købt nogle nye yndige slaver for nylig.
Der er en fra Spanien med skøn hud.
Med glansfuldt mørkt hår. Hun er din.
Måske bliver jeg to måneder.
Du tilbringer aftnen på Plautius' landsted. Det er nær din lejr.
Aulus Plautius? Det er en nedslående udsigt.
Ja. Og hans kone er heller ikke ung og desuden dydig.
Det er bedre end et telt.
Du store Bakkus. Jeg hørt på det siden middag.
Hans stemme lyder bedre end nogensinde.
Er det sandt, at han myrdede sin kone og moder?
Min kære dreng, du må lære de rette benævnelser.
Stakkels Agrippina og Octavia blev fjernet for kejserrigets bedste.
Poppaea lyder interessant. En skøge som kejserinde.
Kære hærfører, hvilken ukultiveret udtalelse.
Kvinder har ingen fortid, når de ligger i med en gud.
Han er vores kejser.
Nogle i senatet er ikke tilfredse med ham.
De vil erstatte Nero med general Galba.
Så længe der er penge til at betale for hæren, bliver Rom stående.
- Goddag, Marcus Vinicius. - Goddag, general.
Vi har brugt dine gode veje i England og Gallien.
Min kone, lady Pomponia.
Dit besøg ærer os, hærfører.
Min tribun, Fabius Nerva.
De unge mænd ønsker vel at bade.
Badene er klar. Viser du vej?
- Denne vej, hærfører. - Vi spiser i den niende time.
Venter du andre gæster i aften?
Vi trænger os vel ikke på?
Nej. Vi fører et stille liv her.
"Nej. Vi fører et stille liv her."
Her forvandler vi os til duftende blomster, der blomstrer på en hømark.
Marcus, Drusilla fortalte, at den ældste dreng er på hendes højde nu.
Da jeg rejste, var han klejn.
Slaven fra Spanien, som Petronius fortalte om, er også klejn.
Apropos ting, der vokser, se den der.
Til jeres bade.
Ret dig op.
Du store ... Hvilken udsigt.
Hvad sker der i arenaen? Er Croton mester?
Det ved jeg ikke.
Vil Plautius ikke gøre dig til gladiator? Han ville vinde guld i sandalvis.
Jeg slås ikke.
Slås du ikke?
Du kunne dræbe 50 nubiere i timen med lethed.
Jeg taler med din herre, du kan være mester.
Det er en synd at slå ihjel.
Halvhjerne.
Han er så høj, han har slået hovedet i loftet.
Se, hun står med sin løse kjole.
Gyldne lokker indrammer hendes ansigt og spejler hendes hvide skuldre.
Sådan som Venus tog imod sin elsker Mars.
Mit øje skuer ingen fejl.
Du tjener dette hus, ikke?
Det er sandt.
- Dit navn? - Lygia.
Lygia. Lygia, du er en uventet gevinst.
Jeg ofrer et dusin hvide duer til Venus for vores møde.
Dit offer vil være forgæves, hærfører.
Den gamle general har gjort en god handel.
Ikke blot skønhed, men også ånd.
Der er ingen slaver i dette hus.
Den gamle general, som du kalder ham ...
Jeg er hans datter.
Det må du undskylde. Efter tre år i felten er min opfattelse blevet sløv.
Undskyld, Lygia. Kan du tilgive mig?
Det behøves ikke.
I lang tid er de eneste kvinder, jeg har set, været usle, sløve barbarer.
Barbarer?
Er Englands og Galliens kvinder ikke smukke?
Lygia, Englands kvinder dækker sig med dyrefedt.
Det er et forståeligt ønske om at holde varmen.
Varme kan ikke overføres, kun dets aroma.
Og Galliens kvinder -
- deres hår er som et rebs flossede ender.
Ikke en blød rødgylden krone med stjerne i.
Og deres krone var et vildsvins hud.
- Ikke som dette bløde ... - De er da flittige.
Ja, til at bygge mudderhytter.
Men ikke til at vække en mands tanker. Jeg beklager slet ikke.
- Beklager? - At Petronius indkvarterede mig her.
Hvis skæbnen går sin gang, fortjener han en medalje.
Hvis du tillader, vil jeg pynte bordet.
Som du ser, kan du forstå mit problem.
De var flere end os.
- Mindst tre gange flere. - Mindst.
Jeg stillede mænd med spyd i en formation som makedonske falankser.
De barbariske englændere gav mig modstand, som aldrig før.
De spiddede sig på spyddene som kød på et spid. Vi stod i deres blod til anklerne.
Kan du gennemskue strategien, Lygia?
Jeg kan se nødvendigheden i at forsvare sit hjem.
Forsvare?
Det gjorde oprør mod Rom.
Men jeg anerkender mod.
Generalens datter ved vel, at besejre svæklinge ikke er sjovt.
Slaget mister sin gejst.
Ikke sandt, general?
- Den gejst er jeg vokset fra. - Vær ikke beskeden, general.
Sætter du slet ikke pris på dine legioners bedrifter? Sådan er romerske kvinder ikke.
- Jeg er ikke romer, jeg er lykier. - Lykier? Jeg troede ...
Hun er vores adoptivdatter.
Nå sådan. Lykien, Lygia.
Hun er navngivet Callina, men foretrækker Lygia.
Hun blev taget til fange under mit felttog i Lykien.
- En slave. - Nej, hun er datter af Lykiens konge.
Hun blev mit gidsel.
Vi prøver at rette vores fejl ved at vise hende kærlighed.
Den kærlighed burde du misunde.
Lygia, jeg misunder taget, der dækker dig. Dette, og et fremtidigt.
- Må en rejsende afbryde med hilsner. - Paulus, du er fremme.
- Vi har talt dagene. - Pomponia. Kære Lygia.
Man behøver ikke ønske jer lykke, det har I allerede.
Paulus, vores to gæster. Tribun Fabius Nerva og hærfører Marcus Vinicius.
- Du har vel set deres hær på vejen. - Ja.
- D'herrer, vor ven Paulus af Tarsus. - Vor kære ven.
- Jeg ville ikke forstyrre jeres måltid. - Vi er færdige. Lad os gå herind.
Hærfører?
Du må være træt, Paulus. Er du sulten? Ønsker du vin?
Nej tak, kære. Jeg spiste på vejen.
Og rejsens strabadser er væk hurtigt her.
Jeg kan forstå, du har rejst?
Ja. Antikokia, Korinth.
- Du er græker? - Nej, jøde.
Borger i Rom, selvom jeg blev født i Tarsus.
Ja, Tarsus. Nord for Palæstina.
Korrekt.
Det er et uroligt sted.
Der har været meget uro tidligere.
- Er du købmand? - Nej, jeg er rabbiner.
Jeg er en dum soldat. Hvad i Jupiters navn er en rabbiner?
- Jeg ... - Paulus er lærer.
Hvad underviser du i?
Han underviser i ...
- Han underviser i filosofi. - Ja.
Ja, det kan man vel kalde det.
Vidste du, at jeg har undervist dig i filosofi?
Jeg ved ikke meget om filosofi, og smukke kvinder burde ikke have tid til dybe tanker.
Kunne du forestille dig, at jeg kunne lide blomster?
- Det ville glæde mig at se haven. - Du skal se lejren, hærfører.
Du skal se hærens tilstand.
Hav mig undskyldt.
Jeg vender snart tilbage. Forhåbentlig i tide til blomsterne.
Fortæl os, hvad vi har ventet at høre.
- Traf du Peter? - Hvordan har fiskeren det?
Jeg gik glip af ham hele vejen.
Alle steder jeg kom til, havde Peter besøgt.
I Antikokia sagde de, han var i Jerusalem. Andre sagde, han var i Persien.
I Korinth hørte jeg, at han var på vej hertil, og at han snart er her.
Peter? I Rom? Storslået.
Alle os ...
... kan tale med en mand, der har talt med vor Herre, Kristus.
Jeg så frugten af Peters arbejde. Blomsterne spirer. Det bliver en god høst.
Fremmede tegnede fiskens tegn for mig.
- Og vi talte om det store arbejde forude. - Arbejdet er farligt nu, Paulus.
Siden du var anklaget her, selvom du blev frikendt, har kristne været forfulgt.
Du virkede nervøs i dine gæsters nærvær.
Jeg ville være påpasselig.
Selvom jeg til tider har lyst til at råbe højt i sky.
Men strategi må tages i brug, selv når kærlighed og tro skal spredes.
Vær tålmodig, Paulus. Din tid kommer.
De to energiske unge mænd. De er Rom.
Hvis vi kan oplære dem, kan vi oplære verden.
Marcus Vinicius?
Du beder om mirakler.
Ja.
Det gør jeg sandelig.
Mit øje skuer stadig ingen fejl.
Hvis du tænkte på mig, som du utvivlsomt gjorde -
- ligner jeg en fisk så meget?
Det havde intet med dig at gøre.
Du er for smuk til at være en enlig kunstner, Lygia.
Men jeg bad dig om at vente på mig.
- Jeg kunne blot ikke sove. - Heller ikke jeg.
Hør her, Lygia. Natten er ung.
Lad os tage ind til byen til Petronius' hus.
Der vil være utrolig munterhed. Danserinder, musikere, sangere.
Min onkels hus blev bygget af kærlighedsgudinden.
Nej. Nej, det er sent, jeg ...
Umuligt.
Det er måske ikke taktfuldt nok.
Hvad med i morgen? Vil du se mit triumftog?
- I morgen vil der være et overdådigt gilde. - Nej, jeg vil ikke se dit triumftog.
Jeg skal ind nu. Godnat, hærfører.
Sig mig ...
- Hvad er det? - Hvad?
Hvad er det, du ikke kan lide?
Jeg er skam tiltrukket af dig, Marcus Vinicius.
- Hvorfor ... ? - Det er dine ord, der ikke behager mig.
En mands berømmelse giver altid nye fjender.
- Hvem har fortalt historier om mig? - Det har du.
Grimme historier om erobringer.
Erobring? Hvad er erobring?
Den eneste måde at forene verden under én magt. Det kræver blod at nå dertil.
Der er en mere nænsom måde at gøre det på.
Uden blodsudgydelser og krig.
Uden slaver og tilfangetagne lænket til jeres stridsvogne.
Slaver skal jo udføre arbejdet.
Paulus taler om en verden uden slaver.
Den skæggede filosof burde ikke fylde dit hoved med den slags vrøvl.
Hvordan kunne jeg tro, du ville forstå?
Jeg ville ønske, du var slave.
Jeg ville have købt dig. En stor pose penge.
Og ført mig til dine ejendomme i Sicilien med alle de andre?
Sikken måde for en erobrer at få en kvinde. At købe hende som et villigt udyr.
Hvilken falsk tryghed du må have i dit hjerte.
I din manddom, Marcus Vinicius.
Hvilken skjult foragt du må have for dig selv.
Du glemmer vist, du er Roms gidsel.
Kom tilbage, gidsel.
- Nej, hærfører. - Flyt dig.
- Jeg er hendes vogter. - På foranledning af hvem?
Jeg er Ursus. Jeg bevogtede kongen, hendes far. Jeg bevogter hende nu.
Pas godt på hende, min gråhårede kæmpe.
Pas godt på hende.
Det var en kort kærlighedsaffære.
Ingen kan undslippe det rigtige våben.
Herre, tilgiv mig min vrede og spot.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gjorde det.
Det var måske en fristelse.
En egoistisk længsel om, at denne mand så Deres lys.
For min skyld mere end hans.
Jeg beder for, han en dag vil opleve Deres kærlighed.
Jeg beder af hele mit hjerte.
- Kaptajn, hvorfor er vi forsinkede? - Kejseren er ikke på balkonen.
Du hører trompeterne, hærfører.
Roms guder.
Mægtige.
Bestandige.
Under Jeres beskyttelse regerer Rom verden.
Hør os.
Vi tilbeder Jer.
Venus.
Kærlighedsgudinden.
Vi tilbeder hende.
Mars, krigsguden.
Vi tilbeder ham.
Juno, himmelgudinden.
Vi tilbeder hende.
Jupiter, gudernes fader.
Vi tilbeder ham.
Og Nero, hans guddommelige søn.
De er utålmodige. De hungrer efter Dem.
De er utålmodige? Hvad med mig?
De får et triumftog, hvad får jeg?
Jeg slider og slæber for dem. Jeg har ikke noget privatliv.
De er solen i deres himmel. Har solen privatliv?
Solen har natten. De forventer, jeg skinner ustandseligt.
Og for hvem? Folket.
Den ildelugtende pøbel.
Det er så varmt i dag. Varmen tynger mig. Den kvæler mig.
De kræver så meget. Pøblen kvæler mig, torturerer mig.
Jeg hader kun Rom mere.
Pøblens ildelugtende ånde indtager mit hjem.
Min have.
Jeg ville ønske ... Åh, jeg ville ønske ...
Skal jeg udføre Deres ønske, Cæsar?
Jeg ville ønske, pøblen havde én hals, som jeg kunne skære over.
Hvis Deres ønske bare var en ordre.
En slagters løsning.
De ville miste en kunstners vigtigste ting:
- Hans publikum. - De irriterer mig, de mennesker.
Lever jeg for dem, eller omvendt?
Som en hersker, må De have nogle at herske over.
- En befolkning er et nødvendigt onde. - Byrden er Deres, ikke Petronius'.
De er den eneste, der kan bære byrden.
Er det ikke sandt, Petronius?
- Det er ensomt at være kejser. - Det er mere ensomt at være et geni.
Du er den eneste, der forstår mine lidelser.
Kan der ikke skrives digte om det?
Der kan skrives heltedigte om det.
Men for at skrive det, må man lide under det.
Ja.
Hvor er Poppaea? Hvor er min kejserinde?
Her, herre. Altid ved Deres side.
Petronius, du havde ret.
Jeg må føle det, kende det, gennemleve det.
Petronius, vær ved min side.
Vær ved min side gennem min prøvelse.
Hil, Nero, søn af Jupiter.
Se ham, skat, kejseren.
- Morder af kone og moder. - Stille, kvinde.
Alle ved det. Han er et udyr.
Stille.
Intet menneske er et udyr.
Se ham, han er blot syg.
Syg i hjertet og ånden, i sin sjæl.
Du havde ret, Petronius. De elsker mig.
Det er sandt.
Husk, du er kun et menneske.
Marcus Vinicius.
Besøgte han ikke Nero i går?
Han skal holdes under opsyn.
Tæt opsyn, efter hvad jeg har hørt.
Poppaea, hvad mumler du om?
Kom nærmere.
Se, de marcherer, som de kæmper. Stærke, modige, ubarmhjertige.
Vor evigt vindende børn.
De skal tages til brystet.
Ja, min herre.
Så ...
Endelig kom helten.
Man er normalt forlegen over sine slægtninge, men jeg er stolt af dig.
Hårdt arbejde i den sol.
Kejseren beundrer dig sandelig.
Han kaldte dig sit modige barn.
Hvis du spiller dine kort godt, kan du få en guvernørpost i Ægypten.
Tag plads. Slap af, før du bader.
Fint.
Smag det her. Direkte fra Olympus' vinstokke.
Dine sicilianske vinplantager blegner.
- Hvad synes du? - Hvordan er loven om gidsler?
Kan de købes af andre?
Tja ... Gidslet er vel af kvindekøn?
Fra top til tå. Hvad siger loven?
Når du ser, hende jeg har til dig, glemmer du den anden ...
Der er hun.
Før hende herhen.
Din udsøgte blomst fra Spaniens bakker, Marcus.
- Hvad hedder hun? - Du kalder mig Eunice.
- Stille. - Ja.
Eunice.
Løft hagen.
Har du set sådan hud før, Marcus?
Drej rundt, langsomt.
Perfekte proportioner.
Hænderne bag hovedet.
Man ønsker, man var billedhugger.
Yndig.
Nu har jeg fremvist hende nok. Hun er din. Før hende til hans værelse.
Jeg vil ikke.
Hvad siger du?
Giv mig ikke bort.
Pisk mig, slå mig, men send mig ikke væk. Send mig ikke bort fra dig, herre.
- Bliv her, jeg vil ikke have dig. - Hvabehar?
Og jeg afslog et tilbud på seks arabiske hingste.
Behold hende, Petronius. Hun er din.
Du store Juno.
Giv hende fem slag for næsvished.
Du giver mig ikke væk?
- Det afhænger af din fremtidige opførsel. - Ja. Ja, min herre.
Vær forsigtig med pisken. Pas på huden.
Ja, herre.
Sig mig: Kan man købe et gidsel?
Hvor er denne juvel?
Hos Plautius. Du skulle se hende. En hidsig ung lykier.
En lykier?
Ja, jeg kan huske, han fik tildelt et barn.
Det er nogle år siden.
Hvordan kan hun blive min?
Gidsler er i statens forvaring. Hun tilhører Nero.
Fortræffeligt. Han kan beholde Ægypten og give mig Lygia. Til paladset.
Plautius er måske ikke enig.
Men hun bliver.
De har gjort hende til deres adoptivdatter. Filosoffer, lærere, fjolser.
Hun blev ikke født til at tænke.
Men, Marcus, når Plautius anser hende for sin datter, er det så etisk?
Han var trods alt general.
- Jeg får hende, om jeg skal bortføre hende. - Jeg fornemmer frustration.
Er din lille barbar med på din plan?
Hun kurrer snart som en due.
Gid jeg havde din tiltro.
Jeg har aldrig set en oprigtig varme i nogen kvinde.
Åh, min kære smukke herre.
Jeg elsker dig.
Hvordan kan jeg sige det?
Åben op.
I kejserens navn, åben op.
Det er kejserens befaling. Jeg skal hente Lygia.
Min befaling er at føre hende til paladset.
Hun er ikke slave. Hun er vores datter.
Jeg har fået befaling til at tage hende nu.
Vent her.
Er du gidslet Lygia?
Ja.
Velkommen til Neros kvindehus.
Jeg hedder Acte, jeg bestemmer.
- Må jeg spørge, hvorfor jeg er her? - Du har fanget kejserens opmærksomhed.
Du skal deltage i gildet.
Kejseren har aldrig set mig. Der må være en årsag.
Nero fik dig bragt herhen, ligesom jeg blev for syv år siden.
Han elskede mig mere, end han anede.
Klargør badet, liljeolie.
Hent klædet med perler fra Persien, blå farver.
Og guldtråden til livet.
Det beærer mig ikke.
Du voksede op hos Plautius og Pomponia, ikke sandt?
- Ja. Ja, kender du dem? - Jeg kender til dem.
- Lygia, lyt på mig. - Ja, ja, snak, snak.
Du synes, alle har en dronnings hår. Denne har dog muligheder.
Hvad ville du sige?
Nero har valgt dig som gæst.
Du er i verdens herskers hænder.
Det må du anse for heldigt og din skæbne.
Gidslet Lygia.
Kommer du ikke?
Kejseren bad ikke om mig.
En poet skulle have beskrevet hende. Hun mangler blot et smil.
Det er din opgave.
Petronius har ret.
Jeg ville ønske, jeg var poet. Det er dig en ære at blive eskorteret her.
Det fortjener et smil.
Det var elskværdigt af dig.
Ti store prætorianere til at støtte min iver for at komme.
Smuk sagt, Lygia.
En karavane med værdifuld last er altid tæt bevogtet.
Du hører til her, Lygia. En kongedatter i et palads.
Det burde, du have appetit på.
Du har også appetit på andre ting.
Har din filosof, Paulus, ikke fortalt dig om disse?
Eller har han levet i en hule hele sit liv?
Du skulle have set mit triumftog i dag.
Jeg kiggede efter dig, men du var vel lænket til et ferskentræ.
Værsgo. Løsningen på al tilbageholdenhed.
Du har ret.
Din mund har sin egen sødme.
Jeg ved, jeg vil være enig.
Vær ikke så skræmt, Lygia. Jeg er ingen ufølsom krigsmaskine.
Jeg stormer dig ikke som sten fra en katapult.
Slap af, smil, og før du ved det ...
Glem det.
Jeg beder for, dette snart er slut, så du kan sende mig hjem igen.
Hjem?
Ja.
Hil, Nero.
Har du set din kejser og gud på så klods hold før?
Nej, jeg har aldrig set Nero på så klods hold før.
Samme ansigter.
Samme næser.
Alle grønne.
Prøv en rubinrød for afvekslingens skyld.
- Er det gidslet, jeg hentede til Vinicius? - Ja.
- Vinicius har god smag. - Hun er udsøgt. De er gavmild.
- Måske har De ladet noget gå Dem forbi. - Ja.
Hvad synes du, Petronius?
Giv en træstub kjole på, og min stakkels nevø synes, den er smuk.
Jeg kender din enestående dømmekraft. Og De har vel allerede dømt -
- at hendes hofter er for smalle.
Ja, det er lige, hvad jeg tænker.
Kære Poppaea, ingen kvinde skal nogensinde dømme en anden.
Er det ikke morsomt?
Deres humor er unik.
Kære Petronius.
Ja.
For smalle hofter.
Syng for os, guddommelighed.
Syng for os.
Jeg havde næsten truffet en tragisk beslutning.
Jeg ville ikke synge i aften.
Vil De ikke synge?
Min hals er øm.
Man skal ikke sætte sin guddommelige gave på spil.
Det er kun mig, der er plaget.
Min kejserinde har hovedpine.
Det eneste, der hjælper, er lyden af min stemme.
De lovede at synge, ellers ville jeg ikke være her.
Jeg er uforberedt.
Så jeg komponerer, mens jeg synger.
Bravo.
Det er nok for nu.
Min hals.
Se Croton. Han har dræbt over 300.
Han kunne rive hovedet af Ursus med én hånd på ryggen.
Orfeus må være gul af misundelse som din poet, Lucan.
Jeg er som et lys ved siden af solen.
Og dig, Petronius, hvad siger du?
Dine strofer er gemene og burde brændes i den ild, de beskriver.
Farvel, Petronius.
Hvilken brist har de?
Deres strofer er Ovid, Vergil og Homer værdige. Men ikke Dem.
Bålet De beskriver brænder ikke nok. Det er ikke altomfattende.
Hvis Lucan havde skrevet disse strofer, var han et geni.
Men De kan skabe et værk, som verden ikke har set lige.
Derfor siger jeg dette til Dem.
Anstreng Dem som i vånde.
Guderne har givet mig talent, men de har givet mig mere.
En sand dommer og ven.
Jeg ville være Homers lige, men du taler sandt.
Så er alle mennesker mig skyldige.
Du har ret.
Mit bål brænder ikke nok.
Ved du hvorfor?
Jeg har aldrig set en brændende by.
Man må gennemgå en oplevelse for at genskabe den.
Jeg havde ikke billedhuggerens model.
At brænde en by for at skrive et epos er at gå for vidt for kunsten.
Snart er foråret ovre.
Sommervarmen begynder.
Hvilke stank rejser sig over Rom?
Jeg flytter hoffet til Antium.
Du så ikke Crotons mesterlige slag.
Jeg var ikke ene.
Vinicius har ikke set bort fra hende. Hun må være noget ganske særligt.
Jeg må se det med mine egne øjne.
Men det var en lige kamp. De kunne begge have vundet.
Du virker glad for din gave.
Er det nok i lyset af din tjeneste?
Eller er det ikke?
Ved du det, skønne? Har han sagt det?
- Nej, jeg syntes, De skulle sige det. - Jeg har givet dig til Marcus Vinicius -
- som en præmie for hans loyalitet og tjeneste i felten.
Din værge ikke længere general Plautius.
Du tilhører Vinicius' husstand.
På nærmere hold synes jeg præmien er retfærdig.
Måske for stor.
Undtagen det De så klogt så.
Ja.
For smalle hofter.
Lad os hilse på.
- Nu ved du det, Lygia. - Og jeg troede, jeg kunne elske dig.
Brug din skønhed, bo med mig. Elsk mig.
Hvad betyder det, at jeg elsker dig, når du ejer mig og blot kan give ordre?
Den lille tomme ordre.
Jeg ejer dig. Forstår du det? Forstår du, at jeg kan prygle dig, til du elsker mig?
Så tag mig med til dit hus.
Tag mig med, og jeg vil blot bede for dig.
- Lygia. - Hærfører Vinicius. Kejserinden vil se dig.
Godt.
Kom her. Før denne pige til Gaius Petronius' hus.
Stil hende for Anaxander derhenne.
Ja, hærfører.
Tårer betyder kun én ting, Lygia. De er forvarsel om glæde.
Husk det, når du venter på mig.
Det synes at du har problemer med at håndhæve dit ejerskab.
Unge hopper nyder ofte at skændes.
Strid mellem mand og kvinde ser jeg som tidsspilde.
Det æder så meget ...
Så meget livskraft.
- Godt sagt, kejserinde. - Jeg er ikke din kejserinde.
Jeg præstinde af Amon, og du er slangen.
Derfor er der gift i din mund.
Og jeg kan lide gift, Marcus.
At blive en slange kan tage tid.
Det kan jeg hjælpe med.
Det er hærfører Vinicius' ordrer.
Værsgo. Hvor klodset af mig.
Jeg kender jeres symbol, selvom jeg er ikke er en afjer. Vær modig, barn.
Kom med.
Husk, din skæbne er bestemt af den højeste magt.
Hans vilje skal ske.
Kære Aulus, du må sove. Jeg kalder på dig, når Ursus sender bud.
Vi burde høre fra Ursus snart.
Godmorgen.
Måske burde vi springe høflighederne over.
- Sig til Lygia, at jeg er kommet efter hende. - Vi har ikke set hende.
Hent Lygia nu.
Vi ved ikke, hvor hun er.
- Du lyver, general. - Jeg lyver ikke.
Jeg sværger på min ed som romersk officer, jeg lyver ikke.
- Led selv, hvis du vil. - Nægter du at sige mere?
Du har forbrudt dig mod vores gæstfrihed på den værst tænkelige måde.
Gæstfrihed? Du ignorerer vores lov om gidsler.
Jeg blev tildelt Lygia af kejseren.
Du overser, hvad der sker i Rom. I verden, Vinicius.
Det er love som denne, der vel bringe Rom i knæ.
Din kejser, gud, Nero, badet i sin egen skændsel.
- Plautius, hold nu op. - Jeg forstår din bekymring.
Jeg håber, jeg glemmer, hvad du sagde, general.
Marcus.
Min kære unge Marcus.
Det kalder jeg dig. Du kunne være min søn.
En kvinde på min alder forstår ting. Lygia viste interesse for dig.
Det gjorde hun kun, fordi du inderst inde -
- ikke er kold og ubarmhjertig.
Kig i dit hjerte, Marcus, find dit sande jeg.
Når du vender tomhændet hjem ... Sæt dig ned og fyld din tomme mave.
De siger, de ikke ved, hvor hun er.
Glem det indfald og kom med til Antium.
Der er noget underligt ved Plautius og hans hus.
De taler slet ikke som romere.
Og deres ven, en mand fra Tarsus ved navn Paulus.
Paulus, siger du? Fra Tarsus?
Ja, han er en filosof, jeg mødte der.
Paulus af Tarsus.
Min stakkels Marcus.
Det er et skønt drama.
Du valgte det elskede æg i kristnes rede.
Hun er kristen, og kristne har gemt hende bort.
Kristne. Er det dem, som tilbeder en død tømrer?
Ja.
En rebel, en jøde ved navn Kristus.
Korsfæstet i Palæstina.
Sekten er hemmelig. Den består bl.a. afjøder, grækere -
- som mødes i hemmelighed og spreder overtro i Rom.
De bekymrer Nero og senatet.
Tigellinus forhører altid en gruppe ...
Der må sendes prætorianere. Jeg giver Tigellinus besked.
Vent nu.
Min kære dreng, det er ikke værdigt -
- desuden er de kristne snarrådige.
Åben magtanvendelse vil kun gemme dit gidsel mere væk.
Hvad siger du? Skal jeg slå følge?
Jeg kender en græker ved navn Chilon.
Han er sandsiger, astrolog og opklarer mysterier.
Han vil uden tvivl vise dig vejen til Lygia inden mørkets frembrud.
- Anaxander? - Ja, herre.
Ved du, hvor Chilon bor?
- Ja, herre. - Min nevø skal derhen.
- Vis ham vej. - Ja.
Dine råd vejer tungt. Jeg giver grækeren en chance.
- Tag hende med til Antium. - Jeg giver besked.
Hørte du det, Eunice? Er kærlighed ikke vanvid?
Spørg ikke mig, herre. Jeg er blandt de vanvittige.
Er du forelsket?
En gammel dame profeterede -
- at både smerte og glæde ville ramme mig.
Det er en sikker profeti om alle.
Hun fremsagde et rim, i hvilket min sande skæbne var skjult.
Nå?
Snart stiger Venus op Fra det violette romerske hav
Med to elskende i sine arme Mod evigheden
Hvem elsker du? Anaxander?
Mirmillon?
Er han ikke fra huset her?
Det er han, min herre.
Hvad hvis jeg sagde, du skulle tage med mig til det violette romerske hav?
Jeg ville dåne af glæde. Men du har ikke sagt det, min herre.
Så gør dig klar til Antium.
- Du er ikke dånet. - Det har jeg ikke tid til, min herre.
Jeg har ikke tid. Jeg har ikke tid.
Ja, ja.
Ja, du er kommet til den rette, Marcus Vinicius.
Kan du finde hende?
Vær tålmodig. Først skal jeg vide, om hun er kristen.
- Taler du græsk, min herre? - Nogenlunde.
Se her. Hvad står der?
- "Jesus Kristus, søn af Gud, frelser." - Præcis.
Det symbol har jeg ikke set før.
Læg mærke til begyndelsesbogstaverne.
Hvad staver de til?
I-C-T-H-U-S. Ichtus.
Det græske ord for fisk.
Har du set en tegning af en fisk?
Fisk, hvor skulle jeg ... ?
- Hun tegnede en ... - Sådan genkender de hinanden.
Fisk fanges med madding, og kristne med en fisk.
Hvor mødes de kristne?
De udfører beskidte ritualer om natten i nogle huler uden for byen.
- Mødes de i aften? - Måske, herre.
Men det er farligt. Det er hundredvis.
Jeg antager gladiatoren Croton. Er det fint?
Croton? Ja, herre.
- Vi mødes her ved solnedgang. - Jeg skal bruge andre våben.
Et lille våben som forskud, måske?
Kyrie eleison.
Christe eleison.
Ser du, hvordan de samles? Hemmeligt, som tyve og mordere.
- Det er manden, jeg mødte ved hendes hus. - Hun er her.
Jeg døber dig i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn.
- Hvad laver han nu? - De kalder det dåb.
Et ondt bad af blod og vand.
Jeg ved, der stadig er tvivlere blandt os.
Få, der ikke er døbt.
Vor herre Jesus forstod det -
- og han modtog spørgsmål som frie menneskers ret.
I aften er der en blandt os, som vi har ventet længe på.
Som var tilstede, da folk Kristus svarede på spørgsmål.
Som hørte svarene fra hans læber.
En mand som så Jesu ansigt og rørte hans hånd.
Han kommer fra Jerusalem. Fiskeren Simon, kaldet Peter.
Vor Herres første apostel.
Selvom jeg er uværdig, sagde Jesus til mig:
"Du er Peter, og på den klippe vil jeg bygge min kirke."
Han har ført mig til Rom, så vi sammen kan bygge hans kirke her.
Tak for jeres tro på ham, I ikke har set -
- men som I har hørt og svaret i jeres hjerter.
Jeg hørte hans stemme ved Galilæas Sø.
Mine brødre og jeg var fiskere. Vi havde fisket hele natten, men ikke fanget noget.
Vi var kolde og trætte.
Da båden nåede bredden, kaldte en mit navn.
Jeg så op, og en mand stod der.
Ved synet af ham forsvandt trætheden, og mit hjerte så lys.
Jeg svarede: "Ja, ven?"
Han bad om lov til at stige ombord -
- så han lettere kunne tale til forsamlingen, der stod omkring bredden.
Vi bød ham ombord.
Han fortalte folk om Himmeriget.
Pludselig hoppede mit hjerte, og jeg vidste, han var den kommende Kristus.
Da han var færdig, sagde han:
"Gå ud på dybt vand og sænk dine net."
På et øjeblik var mine net mirakuløst fulde.
Han så min forundring og sagde:
"Vær ikke bange. Fra nu af er du menneskefisker."
Han bad mig følge efter, og det gjorde jeg.
Jeg og mine brødre, Jakob og Johannes.
Vi fulgte ham overalt på hans vej.
Andre fulgte trop, indtil vi var tolv foruden ham.
Til de sultne og tørstige gav han mad og drikke.
Til de syge og slidte og trætte gav han håb og fred.
Hvem, undtagen Guds søn, kan give menneskene disse gaver?
Hvem kunne få stormen til at stilne af?
Hvem kunne ellers genoplive Lazarus fra Betania -
- og givet Maria Magdalene fred i hjertet?
Og jeg fornægtede ham alligevel.
Han forudsagde, hvad jeg ville ved den sidste nadver.
"Herre," sagde jeg, "jeg vil følge Dem i både fængsel og død."
Men han svarede:
"Peter, denne nat, før hanen galer -
- har du fornægtet mig tre gange."
Og det gjorde jeg.
Tre gange uden for hans dommeres hus.
Jeg blev beskyldt for at være sammen med ham. Det benægtede jeg.
En forbandelse over svagheden i min krop i dødens stund.
De tyngede ham med et kors og piskede ham.
Ved et sted kaldet Golgata -
- korsfæstede de ham med en tornekrans på hans hoved.
Men midt i lidelserne sagde Jesus:
"Fader, tilgiv dem, for de ved ikke, hvad de gør."
Kun Guds søn kunne have tilgivet dem, ligesom han tilgav mig.
Men han, som rejste de døde, kunne ikke besejres af døden.
Rummet, vi sad i senere, i stilhed og sorg -
- blev pludselig fyldt med lys og Herre, der var genopstået, stod der.
Vi så hans hænder, som sømmene havde gennemboret -
- og vi vidste, at han var Herren.
Og hans sagde: "Fred være med jer.'"
Og han beordrede os til at forkynde hans hellige ord til menneskene.
Velsignet er de fattige i sjælen, for Himmeriget er deres.
Velsignet er de, som sørger, de vil blive trøstet.
Velsignet er de ydmyge, de arver jorden.
Velsignet er de, som sætter retskaffenhed før mad og drikke, for de vil blive fyldt.
Velsignet er de barmhjertige, for de får nåde.
De renhjertede får Gud at se.
Velsignet er de fredselskende, de er Guds børn.
Men Jesus beder os følge budene -
- som Gud gav til profeten Moses.
Adlyd dem, som regerer dig, og lovene de regerer med.
Selvom du lider -
- og ser forfærdelige ondskabsfuldheder -
- tru ikke med vold som gengældelse.
Og med Jesu ord, siger jeg til jer:
Men slår nogen dig på din højre kind, så vend også den anden til.
Elsk din næste som dig selv.
Behandl andre, som du ønsker at blive behandlet.
Elsk dine fjender. Gør godt for dem, der hader dig.
Og bed for dem, der udnytter og forfølger dig.
Åh, tro på Ham.
Oplev alle Hans ting, så du kan leve velsignet.
Selv fra evigt til evigt.
Amen.
Oplev alle Hans ting, så du kan leve velsignet.
Slår jeg ham på kinden, når han ikke at vende den anden til.
Jeg ved nu ikke. Den gamle rotte har mod.
Kommer I og besøger Peter og Paulus?
- Vi må skynde os, vi bliver måske iagttaget. - Godnat, fader. Godnat, moder.
Der. Der er hun.
- Nå, hærfører? - Kom med.
Kæmpen ligner, han har en tyrs styrke.
- Tror du, du kan klare ham? - Jeg klemmer livet ud af ham.
Vent. Der er nogen, der følger efter os.
Jeg har hørt dem tre gange. Gå hen til huset.
Stands, hærfører.
- Gå til siden. - Herre, du har ikke betalt mig.
Det er kun et snitsår i hovedbunden, men det bløder.
Varmt vand.
Jeg henter noget salve.
Se, gjorde du også det, Ursus?
- Nej, min kære. Det er et gammelt ar. - Hvorfra?
Sikkert en krigsskade.
Er han ikke en af Neros bedste generaler?
Her. Kom, Nazarius, det er sengetid.
- Men mor, så du det store sværd? - Ja.
- Vask såret omhyggeligt først, Lygia. - Ja.
Kom, Ursus.
Ursus vil tale med dig.
- Ja? - Du må undskylde, hærfører.
Jeg dræbte hans ven.
Dræbte du Croton?
- Jeg sagde jo, du kunne være mester. - Den anden mand forsvandt.
Det tror jeg på.
Sig, du tilgiver ham.
Croton fik sin chance.
Han lever af at dræbe.
Hvorfor dræbte du ikke mig?
Det er en synd at dræbe.
Ja, det husker jeg.
Han burde have dræbt mig. Hvorfor dræbte han mig ikke?
Hvorfor lappede mig sammen? I hader mig jo.
Du har slået mig, Lygia.
Tag hjem. Gå ud af skjul. Jeg jagter dig ikke land og rige rundt mere.
Du er fri for mig, Lygia.
Se dog lidt gladere ud.
Det var så det.
Marcus.
Marcus, du ved, jeg ikke hader dig.
Lygia.
Åh, Marcus, Marcus.
Hvor skønt, jeg vidste det.
Jeg burde have vidst, det måtte ske efter samlingen.
- Var du der? - Ja.
Jeg burde have vidst, jeg ønskede dig som kone.
Vil du være det, Lygia? Vil du være min største erobring? Være min kone?
Åh ja, Marcus.
- Saml dine ting, og lad os komme af sted. - Jeg skynder mig.
Vi tager til Antium.
En ceremoni og et bryllupsgilde, der overgår alt.
Og selv det vil være tabt.
Marcus, Paulus er her snart.
Jeg ønsker hans velsignelse, og at han siger nogle ord.
Ord? Du har fået nok af hans ord.
De har gjort dig døv for livet.
Men du hørte Peter og Paulus. Hørte du noget, der var forkert?
Jeg hørte en gammel mand, der vrøvlede.
Tror du, en ko er en tyr, en tyr er en okse, og en okse er en ged?
Kære Marcus.
Jeg troede, når du havde hørt det, ville du forstå hvorfor.
Så så.
Er det jeres Guds symbol, jeres Kristus?
- Korset, som han blev korsfæstet på. - Jeg tror på din Gud, hvis du bliver glad.
- Jeg kræver det ikke. - Vi rejser et stort kors i haven i Sicilien.
Jeg opstiller en sokkel med en skulptur af din Kristus hugget i marmor.
Peter kan vejlede billedhuggeren.
Marcus, hør på mig ...
Der er så mange guder, at der altid er plads til endnu en.
Det er ikke en betingelse for, at vi er sammen.
Jeg håber og beder bare om, at Kristi billede en dag er i dit hjerte.
Mit hjerte er kun for dig.
- Der er ikke plads til ham. - Det kommer der.
Han er altid i mit.
Fjern ham, hvis han betyder så meget. Hører du mig? Fjern ham.
Det glæder mig, du er på fode igen. Vi var bekymrede for dig.
Paulus.
Marcus har friet til mig.
Det har gjort hende glad, Marcus.
Paulus, du kunne se, jeg elskede ham.
Jeg prøvede bare at forklare ham ...
At der er andre ting ...
- Jeg forstår. - Ikke jeg.
Jeg ville affinde mig med hendes symboler i mit hus.
Forstår hun ikke, jeg accepterer hendes gud?
Marcus.
For nogle tager det måneder, år med tanker -
- selvfordybelse, på menneskehedens historie, før vi indser ...
Sig, hvad jeg skal gøre.
Du ejer slaver, ikke sandt?
- Hundredvis. - Jesus ønsker, intet menneske er i trældom.
Du bør frigive dem.
Frigive dem? Jeg ejer dem.
Man kan ikke købe mennesker, Marcus.
Troen på Kristus bygger på kærlighed.
Han ønsker, alle elsker hinanden.
Ja, det hørte jeg fiskeren sige. Skal jeg elske alle mennesker?
Skal jeg elske parthere, ægyptere, persere? Alle, der vil dræbe mig?
Har du tænkt på at lægge dit sværd og forsage krig mod dem?
At du kan besejre dem med kærlighed?
Ja, du kan tæmme et kobbel ulve med en fjer.
Du har en jamrende tigger som gud.
En krybende gud for slaver og udstødte, som dig selv.
Men det er Lygia ikke.
Lad os forlade dette idioti.
- Et øjeblik mere. - Vi har spildt nok tid.
Du bliver hærfører Marcus Vinicius' kone, ikke en korsfæstet tømrers slave.
Marcus, prøv at forstå min tro, min meget dybe overbevisning.
Tving mig ikke til at vælge.
Mener du mellem mig og Kristus?
Jo, vælg.
Jeg vil ikke dele dig med Kristus.
Men forstår du ikke, Marcus?
Hvis du ikke prøver at forstå, overlever vores kærlighed ikke.
Vi overlever ikke.
Din kærlighed for Lygia, stor smuk, som du føler den -
- er mindre end menneskekærlighed.
Hvilken kærlighed anerkender en større kraft?
Hvad løber i dine årer, blod eller vand?
Hvilken gift er det, du spreder?
Kommer du med, Lygia?
Lygia.
Nej, min kære.
To gange har jeg været et fjols. Men jeg holder ord.
Jeg vil ikke afsløre, hvad jeg har hørt og set.
Dine ydmyge ord er uærlige, filosof.
Dine og dine fanatiske fiskeres. De går mod Rom.
Jeg advarer dig, hvis det romerske styre er truet, slår jeg til.
Næsten ...
Jeg ville følge ham, Paulus.
Lygia.
Selv vor Herre blev fristet.
Din styrke vil også vinde og blive belønnet.
Det ved jeg.
Ja, ja.
Dette bliver kejserens haver, hvor kvægmarkedet er nu.
Ja, guddommelighed.
Hvert palads bygget på sin egen sø -
- dækket af vandfugle med særegne fjerdragter.
Stanken af grise og kvæg på skråningerne er slut.
Nej, de bliver dækket af roser.
Phaon, du er en arkitekt, der kunne have udtænkt Olympus.
- Jeg har hentet frugt. - Fjern det.
- Det får liv ... - De må spise.
Forsvind, alle sammen!
Du irriterer mig.
Hvorfor stirrer du på mig, Acte?
Min herre ...
Jeg kan kun sige ...
Når alt dette er færdigt, så husk Acte.
- Hvorfor? - Ingen elsker Dem, som jeg.
- Hold op med at elske mig! - Det kan jeg ikke.
Tilgiv mig.
I årevis har hun været en torn i mit øje.
Nu bliver tornen fjernet.
Du er nu bandlyst fra Rom og fra mit syn.
En dag vil De savne mig.
Og jeg vil finde Dem.
Er det ikke afskyeligt, når omsorg -
- erstatter ilden i en kvindes krop?
Men hvilken pulserende renhed, der er i ild.
Mit nye Rom skal udspringe af ildens lænd -
- en vridende, snoende, åndende flamme.
Hvad tror du, Petronius siger til det?
Tvivler De på hans accept?
Jeg husker hans underlige blik, da De fremsatte tanken.
- Jeg må være forsigtig ... - Nej, nej.
Petronius værdsætter min genialitet mere end dig. Han forstår ikke metoden -
- midlet som jeg vil bruge til at skabe min største bedrift.
Han er travlt optaget for tiden.
Når Tigellinus er fremme, indkalder jeg ham og de andre.
Det skal afsløres for ham med kløgt -
- med oprigtighed.
Ja.
Sådan.
Marcus.
Det er din tur.
Du har kun vundet to spil. Keder spillet dig?
- Jeg har mødt min overmand. - Det er nok en anden, du har mødt.
Udover et blik af afsky, har jeg ikke hørt andet om din forsagelse -
- af dit kristne gidsel.
Din sunde nysgerrighed bryder ud, ikke?
Jo.
Det er ret enkelt.
Din brave græker førte mig til Lygia og en sværm af idioter.
De forgiftede min mund, og jeg sagde usandheder.
Jeg var så tåbelig, jeg burde være blevet knækket på midten og smidt i kloakken.
- Fascineret? - På en måde.
Ja?
Kejserinden beder dig komme til hende.
Jeg kommer nu.
Jeg lader dig være fascineret. Jeg er blevet kaldt til min.
Dette varsler ikke godt.
Bliver kejseren ikke vred?
Poppaeas fornøjelse smitter måske.
Men jeg fornemmer en ny interesse hos Nero. Han har undgået mig.
Har du problemer?
Dobbelt bevogtning, og i går tog Tigellinus med en eskadrille til Rom.
Der er problemer sigte.
Åh, min kære herre.
Selv din lille sang er sørgelig.
Det er blot ord.
Og jeg synger den med glæde.
Kærlighed som min kan aldrig dø.
Din entré er som altid stolt og reserveret.
Jeg kom stolt så hurtigt, som min ben kunne bære mig.
Bespottende og uantastelig som sædvanligt.
Uantastelig?
Jeg har aldrig været så klar, så glad, så fortabt i mit liv.
Jeg tror på alt, på nær fortabt.
Jeg vil gerne fortabe mig i dig, Marcus.
Som edderkoppen, der æder sin mage, når han er brugt?
Det kan man godt sige.
Jeg hørte, du rejser til Sicilien snart.
Efter tre år er meget forsømt.
Sejler du eller tager du via Rom?
Rom? Det er en omvej, er det ikke?
Så vil jeg ikke gå af omveje: Jeg kender til dit gidsels forsvinden.
Jeg har øjne og øren i prætorianergarden.
Og et par arme til?
Muligvis.
Fandt du hende, Marcus?
Selvfølgelig.
Kun for at blive et fjols og skære hende fri.
Skar du hende helt fri?
Ganske vist.
Det glæder mig.
Marcus.
Du ved, hvordan jeg trøstede mig selv, da du forsvandt fra gildet.
Jeg trøstede mig med tanken om din død.
Jeg kærtegnede din hovedløse krop, kørte fingrene gennem dit hår.
Hvad afholdt dig?
Det er dumt at dræbe dem, man hader, så kan de ikke føle smerte.
Og jeg hadede dig, Marcus.
Godt, du har skiftet mening.
Men hvis hun fænger dig igen, finder jeg ud af det.
Og siden jeg ikke hader hende, behøver hun ikke føle smerte.
Du vender ikke den anden kind til mig, vel?
Jeg ved ikke, hvad du mener.
Men mund er her.
- Hvor er Petronius? Er han tilkaldt? - Ja, Cæsar.
Tilkald ham igen. Sig ...
Jeg har ventet dig med iver.
Jeg har savnet Dem.
Tilgiv mig, hvis jeg har tilsidesat dig.
Jeg har været optaget af min genialitet.
Jeg fornemmer en ny inspiration.
Din fornemmelse er korrekt.
Hør efter, alle sammen.
Min manglende interesse for jer på det sidste -
- og at jeg har afskåret jer, kræver at jeg forbløffer jer igen -
- med en sand kunstners prøvelser.
Når jeg spiller og synger, ser jeg utrolige ting.
Verden er min.
Og min at udslette.
Musik åbner nye verdner for mig.
Løfter sløret for nye fryder.
Jeg kan se Olympus -
- og en over jordisk brise blæser på mig.
I sådanne øjeblikke -
- føler jeg, en gud, mig som et lille støvkorn.
Dette er oprigtighedens dag. Lad mig vise jer min sjæl.
Tror I ikke, jeg ved, at Roms borgere kalder mig for konemorder?
Et uhyre?
Tyran?
Men noget ved de ikke.
En mands handlinger kan være onde, selvom han er god.
Og der er stunder, min kære Petronius -
- når musikken kærtegner min sjæl.
Hvor jeg føler mig blid som et barn.
Tro mig.
Alle burde kende Dem, som vi gør.
Så kan de værdsætte Dem, som vi gør.
Men nogle siger, jeg er skør.
Jeg søger blot.
Elendighed af det simple liv gør mig nedtrykt.
Jeg søger, fordi jeg må overgå menneskets gode og onde statur.
Jeg søger, fordi jeg må overgå menneskene, sådan bliver jeg en overkunstner.
Ved l, hvorfor jeg dømte min kone -
- og min moder til døden?
Jeg gjorde det for at lægge ved porten til en ukendt verden -
- det største offer en mand kan gøre.
Nu, troede jeg, ville porten åbne -
- til et sted, hvor jeg vil se det ukendte.
Lad det være skønt.
Eller forfærdeligt.
Så længe det er ualmindeligt.
Så nu.
Betragt, kære Petronius.
Mit nye Rom.
Det skal stige op i et skær af hvid skønhed. Den skønneste juvel i verden.
Den skal have et nyt navn. Neropolis, Neros by.
- Storslået. - Noget verden aldrig har set.
Men hvad med det Rom, der har stået i tusindvis af år?
Det gamle Rom, vores Rom -
- beskidt og storslået, men stadig vores elskede Rom -
- det står stadig.
Gør det?
Står det stadig?
Det tænkte vi ikke på, gjorde vi? Står det, Tigellinus?
Rom er et flammehav. Det brænder fra rand til rand.
Hørte du det? Det er mit epos.
At ændre jordens overflade. At rive ned og skabe. Skabe på ny.
Til jeres stridvogne.
I skal med til ligbålet.
I skal høre min klagesang over Roms flammer.
De bærer mig over guderne.
- Brænder alt? - Alt på nær Palatinerhøjen.
- Hvad med bydelen over floden? - Et inferno. Tusinder af tage står i lys lue.
Stands, Vinicius.
Nu har Nero sin plads i historien.
Se, der er en af Neros soldater. Han satte ild til Rom.
Pigen med kæmpen, har du set dem?
Det er taget af sted. Du må ikke dræbe mig.
Mor, mor.
Mor.
Mor, mor.
Her, tag hende. Pas på hende.
Kloakkerne fører os til floden.
Ned i kloakkerne.
Lygia.
Marcus.
Lygia.
Marcus, jeg bad for at se dig.
Marcus, Miriam er død i ilden.
- Hun ... - Min moder.
En væg faldt ned over hende.
Vi får dig væk herfra.
Prætorianerne bevogter broen.
Åbn.
Hvem har kommando? Åbn barrikaden.
Det er efter ordre fra kejseren.
Træd ud af geleddet.
Hold rækken.
Jeg har kommando, og i ...
Træd ud af geleddet, sagde jeg.
Petronius, se, hvad jeg har skabt.
Tigellinus, min sorgekappe.
Terpnos, lyre.
Tiden vil dømme min sang.
Bliver den så storslået som lejligheden? Nu frygter jeg, den ikke gør.
Det er skuet værdigt, som skuet er Dem værdigt.
Du opmuntrer mig, Petronius.
Men jeg kappes med dem, der sang ved Trojas brand.
Min sang skal være ædlere, som Rom er over Troja.
Stille, sfærer Stille, farende stjerner
Åbn hvælvende skyer over mig
Nu ser jeg endelig Olympus
Et lys samler sig Oplyser mig
Jeg er ét med guderne, udødelig
Jeg er Nero Kunstneren, som skaber ild
At drømmene om mit liv Bliver sande
Til flammerne giver jeg fortiden Til flammerne og jorden
Tag Rom
Tag imod hende, flammer
Fortær hende som en smelteovn
Brænd, gamle Rom
Brænd, brænd
Pøblen fra de brændte områder.
De kæmper for livet.
Hvem bad dem om det?
Tigellinus.
Paladset er bevogtet. De kommer ikke fordi mine prætorianere.
Det er en kølig aften.
Lad os trække os tilbage.
Kan mennesker virkelig lave sådan en lyd?
Ja, når de er blevet drevet for vidt.
- Død over Nero. - Død til ildspåsætteren.
De bryder igennem.
- Hidkald afdelingerne fra barakkerne. - Død over ildspåsætteren.
De råber noget. Hvad råber de?
De har givet Dem en ny titel.
Ildspåsætter.
Jeg har sendt bud efter forstærkninger.
- Tilbyd pøblen noget. - Jeg beder ikke om tjenester.
Gå du. Tal i mit navn.
Når afdelingerne kommer, taler jeg med stål. De dræber mig nu.
Kan du dø for en bedre sag?
Det var din drøm. Tal til dem, Phaon.
Det er til dem.
Hvordan kan vi tilstå det?
Du har ret, vi må ikke tilstå det. Pøblen forstår ikke min vision.
Seneca, rådgiv mig.
Pøblen er et dyr, man kan ikke tale fornuft med et dyr.
Jeg er omringet af gildinger.
Hvorfor tøver l? I er mit råd. Rådgiv mig.
Lad dem komme ind, så dør vi alle.
Alle på nær Dem. De er en gud, De er udødelig.
Din munterhed er upassende. De dræber også dig.
Jeg deler ikke din selvopholdelsesdrift.
Jeg elsker Rom, jeg vil ikke overleve Rom.
Du er ikke som de andre. De tror, du er deres ven.
Tal til dem, giv løfter.
Korn, olie, vin.
Det tager de, uden din tilladelse.
Utaknemmelige pøbel.
Hvad ønsker de? Ingen pøbel ønsker retfærdighed. De ønsker hævn.
Et offer.
Tigellinus, du brændte Rom.
Efter din ordre, Nero.
Tigellinus, elsker du mig?
- Det ved De, herre. - Bevis det.
Bekend din skyld til pøblen.
Det ville jeg med glæde, Nero, men jeg leder prætorianergarden.
De kunne vende sig mod dig. Det kan jeg ikke udsætte Dem for.
Truer du mig, Tigellinus?
Hører I ham true mig med prætorianergarden?
I vil alle lade mig i stikken. Jeg ved det. Jeg kan mærke det.
Du har ret, min elskede Nero.
Giv folket det, de ønsker. Giv dem blod og hævn. Ikke ét offer, men hundred, tusind.
Ofre? Hvilke ofre?
Dem, der tilbeder en, der er højere end Dem. De er menneskenes og dine fjender.
- Hvem er de? - De foragter vores templer og guder -
- og tror, verden går under i et ildhav.
Lad deres profeti gå i opfyldelse.
- Lad den gå under for dem. - Hvem er de?
- De kalder sig kristne. - Kristne? Ja, jeg har hørt om dem.
Kejserinden taler sandt, Cæsar. Folket hader dem.
De er Rom og statens fjender.
Folket ønsker hævn, Nero. Lad dem få den.
Folket mistænker Dem.
Lad deres mistanke komme dig til gode.
- De kan vel ... - De må betale, Cæsar. De skal betale.
Hører I det?
De kristne vil udslette mig.
De minder os ofte om tidens dom, Nero.
Hvordan vil dommen være, hvis De straffer uskyldige?
Lad kommende tider se tilbage på denne tid og beundre Nero.
Lad historien sige: Nero, verdens hersker.
Nero, en gud, brændte Rom, fordi han var magtfuld som Jupiter.
Han elskede poesi så højt, at han ofrede Rom for en sang.
Historien betragter måske ikke branden i Rom som god, men som stor og ualmindelig.
Jeg vil ikke høre på, min kejser bliver kaldt kujon.
Hvor morsomt.
Du som var for fej til at ofre dit eget liv.
Petronius har ret. Du nægtede at dø for mig.
Han vil skåne dem, jeg vil dræbe dem.
Hvorfor forsvarer du dem?
Fordi hans nevø, Vinicius, elsker en kristen pige, Lygia. Måske er Petronius kristen.
- Petronius, er du kristen? - Nej.
Jeg har hørt, at kristne lærer en at elske sin næste.
Og når jeg ser mine medmennesker -
- kan jeg bestemt ikke elske dem.
Han elsker jer ikke.
En tavle, Phaon.
Folket skal få sin hævn.
Jeg erklærer hermed, at skylden for at brænde vores elskede by -
- ligger hos den usle sekt, som kalder sig kristne.
De har spredt løgnen om, at Nero brændte Rom.
Jeg udrydder disse kriminelle -
- på en måde, som modsvarer uhyrligheden af deres forbrydelse.
Deres straf skal være en advarsel.
Et skue af rædsel -
- til alle onde mennesker -
- overalt og for evigt -
- som vil skade jer eller skade Rom -
- eller skade jeres kejser -
- som elsker jer.
Tænk Dem om, inden De underskriver dekretet.
Rom har givet verden retfærdighed og orden.
Hvis De skriver under, vil den romerske retfærdighed måske aldrig komme sig.
Fordøm de kristne, og de bliver martyrer og udødeliggjort.
Fordøm dem, og i historiens øjne -
- fordømme De Dem selv.
Når jeg er færdige med disse kristne, Petronius -
- vil historien betvivle, de nogensinde har fandtes.
Jeg vil være sømand. På havet er der ikke noget, der brænder.
Nero kan brænde hele havet.
Marcus.
Fik du et godt hvil?
Jeg ventede på solopgangen, og her er du.
Du burde have sovet længere. Din rejse fra Antium og i nat må ...
Jeg har sovet for længe på mange måder, Lygia.
Jeg må tilbage til byen med det samme og mødes med Nerva og de andre.
Ja, Rom, og det Rom står for.
Der må gøres noget ved den galning. Det må kunne løses hurtigt og resolut.
Du kender svaret.
Du forstår.
Nu kan den anden kind ikke vendes til, Lygia.
Hvis jeg ikke er tilbage før mørkets frembrud, sender jeg besked.
Marcus Vinicius?
Jeg har hørt om dig. Vi er dig meget taknemmelige for det, du har gjort.
Din bekymring for Lygia.
Jeg bekymrer mig kun om Lygia.
Vær modig, unge mand.
En mand er en soldat.
- Jeg vil ikke være soldat. - Lad os tale om vores rejse.
Vi skal møde Paulus i Grækenland.
Det er godt.
Du vil elske Grækenland. Vi skal fiske efter folk.
Og sikkert også fisk.
- Tager vi snart af sted? - Når vi har spist. Om en time.
Godt, jeg kan ikke lide at være her længere.
Ja.
Vi skal være fiskere sammen.
Min herre, du må ikke bekymre dig sådan.
Det er tid til at tænke, Eunice.
I går kunne jeg have fortalt pøblen, at Nero brændte Rom ned.
Jeg kunne have tilbudt dem en ny kejser, Galba, og sat mit mærke på historien.
Men det gjorde jeg ikke.
Ved du hvorfor, Eunice?
Jeg ved ikke noget, min herre.
Fordi jeg elsker Nero, måske?
Han fylder mig med afsky.
Nej, fordi jeg af vanens magt -
- er jeg blevet en tilfreds kyniker -
- der lader andre forme verden.
Marcus.
Gudskelov, jeg var bekymret for dig. Du kender Nerva. Justin Scipio.
Vi mødes på et grufuldt tidspunkt.
Vi har truffet vores beslutning. Det er på tide, Galba erstatter Nero.
Justin giver ham besked på at komme med sine legioner med det samme.
Din underskrift på disse, vil gøre Galba sikker på sin modtagelse.
Jeg ved, du skriver under.
Jeg skriver ydmygt under.
Af sted.
Det var risikabelt at komme her. Du har forhånet Poppaea.
Hun ser med død i øjnene på dig og Lygia.
Tag Lygia med og forlad Rom hurtigst muligt. Så undgår du Neros sidste rædsel.
Han vil slukke sin storbrand med et blodbad.
Hvis blod?
Hørte du ikke hans talere?
Folket bliver fortalt, sammen med korn og vin -
- at kristne brændte Rom, ikke Nero.
- Det kan de ikke tro på. - Det gør de.
Folket tror på alle løgne, der er fantastiske nok.
Vi mødes ved dit hus til middag.
Vi holder dig underrettet.
Farvel, Marcus.
Farvel.
Farvel?
Hvad mener du?
Min kære, denne morgen sørgede Nero for at holde mig sund.
En prætorianer passer på mig.
Han vil tydeligvis gøre morskab af min død.
- Men så må du ... - Nej, min kære.
Jeg kan skuffe ham.
Hent Anaxander.
Jeg vil give ham navnene på de få, jeg elsker.
Han vil bede dem om at spise med os i aften.
- Plautius, hans familie, hvor er de? - De er allerede fængslet?
Prætorianerne kom og hentede alle.
Tænk, at jeg opfostrer min børn så tæt på kristne.
Brænder de byen?
Smid dem i nummer fire.
Har du general Plautius' familie her?
Det ved jeg ikke, hærfører. Se efter.
De skal løslades nu.
Hvem har beordret det?
Jeg modtager ikke spørgsmål, jeg videregiver ordrer.
En erfaren hærfører fanget af kærlighed.
Vi har ventet dig.
Som soldater har vi altid ønsket at dø værdigt, ikke, Vinicius?
Men Nero har noget mere underholdende og særdeles uværdigt i tanker for dig.
Smid ham ind med sine kristne venner.
Marcus?
Hvorfor tog de dig? Det er ikke din gerning.
Jeg bærer min del af ansvaret.
Vi kunne ikke advare dig.
- En sørgelig præmie for dit venskab. - Jeg har anklaget dig.
Jeg tog fejl.
- Det er ingen lykke for mig at se dig her. - General Plautius, jeg ...
Løver.
Det er løverne.
Nej, nej, kære Gud.
Nej, jeg kan ikke ...
Nej, kære, nej.
Vi må være stærke i troen på Ham.
Hvor er Han så?
Hvis Han er almægtig, hvorfor er vi så her?
Min ven, stå fast.
Mine to spædbørn og alle mine børn bliver slaver.
Er det det Frelseren lovede os?
Kun gennem styrke i vores tro, kan vi udholde prøvelsen.
Jeg takker Gud for, Peter og Paulus blev sparet.
Men jeg savner deres ånd og mod.
Jeg tror, der kommer regn. Vi må hellere finde ly.
Tror du ikke, Peter?
Hvad går dig på? Du er så stille.
Undskyld, Nazarius.
Er du træt?
Mit sind er stå tungt som min krop. Der er noget galt, med vores folk, måske.
Jeg ved det ikke. Det er nu, jeg kunne bruge vor Herres råd.
Jeg kan ikke tage en beslutning.
Hvis bare Han talte til mig ...
Se de trætoppe, de bøjer sig ikke i vinden.
Ja, det er sandt.
Og de lys, kan du se det, Nazarius?
Det er Herrens lys.
Jeg har set det.
Jesus Kristus, Du er her.
Hvad er der galt, Herre?
Hvad skal jeg gøre?
Jeg er træt.
Hvordan skal jeg følge Dig nu?
Hvorhen går Du, Herre?
Mit folk i Rom har brug for dig.
Hvad sagde du, Nazarius?
Mit folk i Rom har brug for dig.
Hvis du svigter mit folk -
- tager jeg til Rom og bliver korsfæstet igen.
Nazarius, velsignede barn, fortsæt.
Tal.
Peter, du er faldet.
De ord du sagde, sig dem igen.
Jeg sagde ikke noget.
Du sagde: "Hvis du svigter mit folk, tager jeg til Rom og bliver korsfæstet igen."
Jeg sagde ikke noget.
Jo.
Han har talt til mig igen.
Kom med, Nazarius.
- Hvor skal du hen? - Til Rom.
Jeg har inviteret jer i aften, mine venner -
- jer, der har stået ved min side gennem årene.
At I er kommet, viser ikke blot letsindighed, men også jeres hengivenhed.
Du ærer os for meget.
Vi ved, du har kløgt til at vinde hans gunst igen.
Nej.
Tigellinus har vundet.
Nero, vores herre, udtænker i øjeblikket, hvordan han vil pine mig.
Den nydelse frarøver jeg ham.
Dette er en afskedsaften.
- Hvor tager du hen, min herre? - Herre?
Det har du kaldt mig længe. Mit navn er Gaius.
Og du har båret dette slaveemblem alt for længe.
Fra nu af er du frigjort.
Og denne villa med dens værdier, slaver og haver er din.
Hvorfor siger du det?
Fordi denne aften, med sin varme og følelse -
- er min underskrift.
Min sidste fanfare.
Bed lægen komme ind.
Man skal ikke blot leve godt. Man skal også dø godt.
Nej, min herre.
Nej, lad ham ikke gøre det.
De kristne siger, døden blot er en overgang til et bedre liv.
Det bliver interessant.
Åh, min herre.
Ingen tårer foran gæsterne, min kære.
Petronius ...
Hvis de kristne har ret, er det blot en kort adskillelse.
Vi kan ikke skilles ad.
Eunice.
- Troede du, jeg kunne leve uden dig? - Forbind hende.
For første gang adlød jeg dig ikke.
Hvad har jeg gjort for, at dit hjerte banker for mig?
Du har givet mig kærlighed.
Og nu, mine venner, vil jeg skrive et brev til kejseren.
Skriver?
Vil I tillade mig det?
Lad os høre, Petronius.
Til Nero, kejser af Rom -
- hersker af verden, guddommelig pave.
Jeg ved, min død vil skuffe Dem -
- eftersom De selv ville forrette gerningen.
At blive født i Deres rige er en fejl -
- men at dø er en glæde.
Jeg kan tilgive Dem for at myrde Deres kone og moder -
- for at brænde vores elskede Rom ned, at besudle vor smukke land -
- med stanken af Deres forbrydelser.
Men jeg kan ikke tilgive Dem -
- kedsomheden ved at lytte til Deres strofer -
- Deres andenrangs sange, Deres middelmådige optrædener.
Hold Dem til Deres særlige talenter, Nero.
Mord og ildspåsættelse, forræderi og rædsel.
Forvansk Deres undersåtter.
Men jeg beder Dem, forvansk ikke kunsten.
Farvel, men komponer ikke mere musik.
Vær grusom mod folket -
- men ked dem ikke -
- som De har kedet Deres ven ihjel -
- den afdøde Gaius Petronius.
Seneca, jeg betror dig at overbringe dette brev.
Det gør jeg.
Farvel, Petronius.
Med dig dør det bedste af Roms verden.
Petronus?
Død?
Af egen kraft?
- Jeg kan ikke tro det. - Jeg så det, guddommelighed.
Det tilgiver jeg ham aldrig for. Aldrig!
Uden min tilladelse?
Det er oprør.
Det er blasfemi.
Han efterlod Dem et afskedsbrev.
Så han tænkte på mig.
Hans sidste tanker var om mig.
Hvor jeg elskede dig, Petronius.
Du var min eneste ven.
Kun du forstod min sjæl.
Tigellinus, min grædende vase.
Hvem vil nu lytte på mine sange?
Hvem vil værdsætte mine strofers sande værdi?
Jeg græder for dig, Petronius.
En tåre for dig.
One for mig.
Forsegl frugterne af min sorg -
- så eftertiden ved, hvordan Nero sørgede over sin kæreste ven -
- og sandeste kritiker.
Og nu til hans følsomme ord.
Tilintetgør!
Tilintetgør hans hus, slå hver sten til støv.
Brænd hans bøger.
Slagt hans dyr.
Dræb hans tjenere. Mænd, kvinder, gildinger, alle.
Slå hans minde ned i jorden.
Hvor er kejseren? Lad Nero sætte legen i gang.
Løverne bliver sultne.
Få husafbrænderne ind.
De råber på blod.
Vi kan ikke prøve noget i dag.
Intet kan ændre pøblens mening.
- Har du hørt nyt om hærføreren? - Kun at han er tilfangetagen.
O hellige romerske guder -
- i Neros navn, kejser og ypperstepræst -
- bønfalder vi jer om at modtage i offer -
- dem, der ville ødelægge -
- denne hellige og evige by.
Hav styrke, som han havde. Det er snart ovre.
Åh, kære Jesus, hjælp dem.
Hjælp dem.
Nej.
Pin ikke dig selv.
Jeg vil være så tæt på hende som muligt.
De kan give signal, guddommelighed.
Fred til martyrerne.
Peter.
Fred, fred til dem.
Tag Dine børn, Herre.
Lam deres sår, dulm deres smerter.
Giv dem styrke, Frelser.
Pågrib den mand.
I er velsignet, jer som dør i Jesu navn.
Jeg siger jer, i dag vil I være sammen med ham i paradis.
Her, hvor Nero regerer i nu, regerer Kristus for evigt.
Hvem er den mand?
Han er vist deres leder, Peter.
Han slap fra os før.
Men han sagde, Kristus ville afløse mig.
De synger.
- Disse hunde er frække selv i døden. - Løverne vil overdøve dem.
Åh, Peter, kunne vor Herre ikke have reddet dig?
Åh, Peter, hvorfor kom du tilbage?
Det var Herrens vilje.
Nazarius er i sikkerhed. Han fik husly hos nogle gode folk.
Ja, syng til Ham, mens Han åbner sine arme for jer.
Syng til Kristi velkomst.
Mere sang.
Hvorfor er de ikke bange?
De irriterer mig.
De skulle være tortureret først, så de ikke var frække.
Hvad med Marcus Vinicius og Lygia?
- Skal de ind efter dem her? - Ja.
Alene med én løve.
- Den mest sultne. - Ikke endnu.
Jeg ville ønske, de blev gemt.
Jeg har en usædvanlig plan for dem. En overraskelse for Dem.
Hvad er det, Poppaea? Sig det.
Så er det ikke en overraskelse.
Vær nu sød, Poppaea.
Har jeg nogensinde skuffet Dem, når det kommer til nye glæder?
Nye henrykkelser?
Sandt.
Det har du ikke.
Synge.
Hvordan kan de det?
Det er uforståeligt.
Ryd ikke arenaen, når dagen er omme.
Jeg er højst nysgerrig.
Den her mangler ansigtet.
Se, her er en til, der smiler.
Det er uhyrligt, at de dør smilende. Umenneskeligt.
- Alligevel ligner de andre mennesker. - Peter har udøvet trolddom på dem.
Ja.
Manden, Peter.
Han skal have særbehandling.
Marcus?
Ja.
Mit øje skuer ingen fejl.
Den aften du sagde det, selvom du prøvede at gøre mig blød -
- selv da, må mit hjerte have sagt:
"Dette er manden, du vil elske.'"
Men da gav du ikke mit hjerte lov til at tale, Marcus.
Jeg sagde en masse, jeg husker.
Alt var højt og tomt.
Jeg ville elske at have givet dig en søn.
Lygia.
Åh, Marcus.
Uanset hvad, vil jeg være din kone nu.
- Peter vier os. - Lygia, du ved, jeg ...
Jeg vil have, det er sådan, før de tager os -
- så det er sådan, når vi er sammen igen.
Du vil ikke have, jeg lader som om, vel?
Lader som om?
At jeg føler mig kristen.
Det er stadig underligt, nyt.
Der er noget, jeg ikke kan ... Jeg mener ...
Ja, det er godt.
Fuld af mod.
Men der er mange ting, jeg ikke kan tro og forstå.
Kristus er i dig, Marcus.
Du føler ham stærkere, end du tror.
Kom med.
Peter.
Før jeg dør, vil jeg giftes med Marcus.
Det er en hellig ting, min søn.
Det bekymrer Lygia.
Så er det helligt for mig.
Marcus.
Lygia.
Må Han, som velsignede ægteskabet ved Kana, også velsigne jer.
Elsk hinanden fremover -
- som ægtemand og kone i Hans hellige navn.
I Faderens og Sønnens og Helligåndens navn.
I dette liv og det næste -
- nu og for evigt.
Marcus.
Min ægtemand.
- Her er han, Majestæt. - Er han god nok?
Sandelig.
Det er som et kalkmaleri fra Kreta. Ungmøen ofret til Minotauros.
- Det bliver et skue kejserens øjne værdigt. - Prægtig idé.
Du virker bedrøvet og rastløs, min sorte ven.
Men sørg ej.
Jeg lover dig en usædvanlig legekammerat, som dine ensomme horn kan kærtegne.
Er du Peter?
Jeg hedder Simon, også kaldet Peter.
"Manden ved navn Peter er blevet overhørt tale om oprør mod kejserens styre.
Han skal føres til Vatikanhøjen -
- hvor han gav sin første prædiken -
- og korsfæstes og hænge som en advarsel -
- for andre, som fremover kalder sig kristne."
At dø som vor Herre er mere, end jeg fortjener.
Det kan vi ændre.
De er holdt op med at synge.
Ja, det er de, ikke?
- Ham kender jeg vist. - General Plautius.
Han erobrede Partherriget og de nordlige lande.
Rom gjorde ham berømt. Han gengældte med forræderi.
Sikke et dramatisk omslag. Nu får han sit første nederlag.
Jeg må skrive et digt.
Indbyggere i Rom.
Jeg er Aulus Plautius -
- engang general for jeres hære.
Rom regeres af et uhyre -
- som siger, kristne brændte Rom ned.
Men han lyver.
De lyver, Nero.
De er ildspåsætteren.
Nero dræber kristne for at narre jer.
Han bærer al skylden.
Jeg sværger ved min død og min ...
Jeg misunder Petronius.
Jeg har misundt ham længe.
Dette er en skamplet på romersk retfærdighed.
Pøblen er ikke så glad længere. Har du lagt mærke til det?
Red mig
De synger.
Han sagde noget til Nero.
Jeg hørte ikke hvad.
Nero ser en mand, som forstår at dø.
Tag ham.
Hærfører?
De skiller os ikke ad.
Gør hende klar.
Her, min herre, er vores æresgæst.
Vinicius?
- Hvorfor er han ikke i arenaen? - Det kommer han til at være. I ånden.
Det er en kæmpe.
Det er Herkules.
Han har bevogtet lykieren, siden hun blev født. Red hende fra døden nu.
Hvad er striden?
Se.
De har ført Marcus ind for at se det.
Vær ikke bekymret, Vinicius. Jeg sagde jo, jeg ikke hadede hende.
Jeg ønsker hende ikke smerte. Varig smerte altså.
Jeg er knust over, at Petronius ikke er her, Vinicius.
Syng ikke mere, sagde han.
Oven på disse liljer overøser jeg nu
Røde roser på røde
En blodrød bølge skal bruse
På hendes mælkehvide hud
Du har en god smag, ligesom din onkel. Men jeg synes stadig, hun har smalle hofter.
De mennesker dør værdigt.
- I døden skriger du som et svin. - Giv ham sværdet ...
Nej, bliv.
Vil De frarøve ham sin sidste nydelse?
Udsøgt, Poppaea. Storslået.
En retfærdig strid.
Neros retfærdighed er legendarisk.
Hvis tyren dræber kæmpen, skal pigen dø.
Men hvis Herkules dræber det stakkels dyr -
- må jeg skåne hendes liv for Vinicius' skyld.
Så de kan avle flere kristne.
Kristus.
Kristus, giv ham styrke.
Grib ham.
- Ildspåsætter! - Tommelfingeren op!
Klar deroppe? Første række, følg mig.
Borgere i Rom.
Jeg er Marcus Vinicius, hærfører for jeres 14. legion.
Den mand, som brændte Rom, som dræber uskyldige mennesker -
- hans regeringstid er ovre.
Rom er jeres igen.
I aften marcherer general Galba ind fra nord.
Jeres hær har rejst sig.
Hil Galba.
Galba, ny kejser af Rom.
Et sværd fra Plautius.
Hvor er prætorianergarderne?
De er døde eller i oprør.
Døde, alle er døde.
Min kære moder. Octavia, konen jeg elskede.
Min ven Petronius, alle døde.
Døde.
Kun du er tilbage.
Dræb de kristne, sagde du.
Det var dig.
Det var dig, der vendte mit folk -
- min loyale undersåtter, mod mig.
Du er mit onde geni.
Hvorfor er du her? Jeg bandlyste dig.
Jeg sagde, at jeg ville komme, når De havde brug for mig.
Du trodsede mig. Forsvind.
Acte, hvad gør de ved mig?
De dræber Dem.
De kommer ikke ind.
De har levet som et uhyre.
Dø nu som en kejser, ved egen kraft.
Jeg ville ikke være et uhyre. Det var gudernes vilje.
Nu, ellers finder de Dem her.
Er det Neros endeligt?
Ja, min herre.
At være verdens hersker og min egen bøddel.
Skynd Dem.
Hvor kedeligt deres liv bliver uden mig. Hvordan kan de leve i sådan en verden?
- Hvordan kan de holde det ud? - Nu, min herre.
Hjælp mig, Acte.
Hil Galba. Hil.
Hil Galba.
Hil Galba. Hil.
Hil Galba.
Hil.
Hil Galba.
Galba har en opgave foran sig.
At genopbygge Rom og Roms retfærdighed.
Jeg frygter, Roms stolthed aldrig opnås igen, Marcus.
Babylon, Ægypten, Grækenland, Rom? Hvad er det næste?
En mere bestandig verden, håber jeg. En mere bestandig tro.
En af dem kan ikke stå alene.
Hvad er der, hærfører?
Det var her, Peter og jeg vendte tilbage mod Rom.
Det var her, Herren talte til ham.
Det er et velsignet sted.
Jeg er vejen, sandheden og livet.
Tekstning: SDI Media Group